Niecen holdt fødselsdag. Hendes gaveønske fra mig var et forklæde; og gerne med navn på.
Her er valgt den lette løsning med broderimaskinen.
Danmarks Håndarbejdslærerforening står bag en række udstilllinger landet over i samarbejde med Danmarks Sløjdlærerforening samt Foreningen for Materiel Design på læreruddannelsen. På udstillingerne vises elevarbejder, som alle er lavet under titlen “Håndværk i nye dimensioner” med undertitlen “Knuder&Knaster”.
Titlen har kunnet fortolkes bredt, idet knuder kan være ender, der skal nå sammen; knaster kan være forhindringer, der skal overvindes. Eller der kan helt konkret indgå knuder i produktet. Endelig kan “nye dimensioner” opfattes som nye størrelser på kendte ting, nye materialer og meget mere.
På min skole har vi valgt at deltage med elever fra 4-10 kl. Dvs. både obligatorisk og valgfagsundervisning i håndarbejde og sløjd. Vore specialklasser er også med.
Vi valgte et underemne med titlen:
Nøglen til det hele barn.
Med denne titel hentydes også til hvad de praktiske fag betyder for børnenes udvikling og deres glæde ved håndens arbejde. Samtidig har rammerne været relativt frie. Eleverne har kunnet vælge det materiale, som tiltalte dem til netop denne opgave.
Vi har arbejdet med nøgleemnet således, at der i sløjd er blevet fremstillet en nøgle. Nogle i træ, andre støbt i tin eller bronze. Nogle ganske små, andre ret store.
I håndarbejde er der til nogle af nøglerne lavet en nøglesnor eller et vedhæng, som måske har relation til nøglens form. Der er filtede figurer, syede knudedukker. Små figurer – store nøgler og omvendt.
I et par af klasserne deltog faget dansk i projektet. En 4. kl. skrev eventyr, hvori deres nøgle skulle indgå. En 5. kl. lavede digte om deres nøgler. Disse danskarbejder er også at læse på udstillingen.
De følgende billeder giver et lille indtryk af eleverens arbejder samt hvor forskelligt de har løst opgaven. Det skal for en god ordens skyld lige nævnes, at det ikke alle er mine elever.
Udstillingen kan ses på Esbjerg Museum frem til d. 22. maj.
(Og det ser flottere ud i virkeligheden end på billederne.)
Påskeægget er filtet på samme måde som jeg oftest filter bolde. Først laves der en inderbold af fiberfyld (pudefyld), som bevikles med snor samtidig med at den ønskede form dannes. Her en æggeform. (Det er vist kun ugleæg, der er kuglerunde).
Inderfyld bruges for at spare på materialet. Der skal bruges mere karteflor, hvis figuren skal være uld hele vejen igennem.
Dernæst lægges der karteflor på til alt er dækket. Så er den klar til sæbevandet:
Påskeægget er vådfiltet:
Når filtet er helt tørt, er der nålefiltsdekoreret. Der er brugt karteflor samt uldgarn, som er nålet på. Og nogle perler er syet på som sidste pift.
Dette påskeæg indgår i påskedekorationen mellem stuen og køkkenet. De fleste af påskeæggene er filtet for en del år siden sammen med mine børn.
Huen blev påbegyndt for lang tid siden, da min sædvanlige vinterhue var blevet væk. Den dukkede op igen og så gik dette huestrikkeri i stå.
Der er strikket i diverse røde og hvide/råhvide farver garn af de forhåndenværende fra lageret. Noget af det hvide har jeg spundet for længe siden.
Tulipanmønstret har været bestemmende for huens højde inden aflukningen. Øverst tulipanen i mindre format.
Samtidig var det en afprøvning af den måde Christel Seyfarth bruger i sit flerfarvestrik. I dette tilfælde vinde et nøgle rødt og et nøgle hvidt, bestående af længder af de forskellige nuancher. De garnender, der så opstod, er strikkeheftet undervejs.
Ideen med at strikke mønsterstrik på denne måde fungerer nok bedre med garn af samme kvalitet. Mit varierer indbyrdes for meget i tykkelse.
Modellen er den samme som den grønne hue.
Inspirationen har jeg fået fra en taske, som en elev havde med.
Jeg hører til dem, der ‘ser’ med fingrene. Rører ved materialer, vender tingene om – vrangvender, for at finde ud af hvordan det er lavet. Det samme blev gjort med ovennævnte taske. Det viste sig, at bunden var formet efter samme princip som bunden af en almindelig plastindkøbspose. Dog således, at plastposens inderside var blevet til taskens yderside. Nærliggende og dog virkede det som en aha-oplevelse.
Herunder ses de tre eksperimenter dette førte med sig:
Dette penalhus er syet af resterne fra bogomslaget. Der var selvfølgelig ikke nok. Derfor er der indsat gule strimler. Broderierne, symaskinens pyntesømme, har til formål at binde det hele sammen.
På billedet til højre ses bunden.
Her kan findes en billedsyvejledning samt et mønster.
Endnu et penalhus efter samme fremgangsmåde som ovenfor. Denne gang er materialet slikpapir med bogbinderplast.
Enkelte detaljebilleder af processen kan ses her.
Så blev det til en taske, hvor indisk bomuld blev kombineret med presenning.
Taskens design er en sammenstykning af forskellige ideer. Der skulle være plads til en mappe i A-4-format og lukningen skulle være fleksibel i forhold til hvor meget taskens indhold fyldte i højden. Derfor denne lukning med at folde det øverste stykke ned.
Det var tanken, at taskens lodrette kanter skulle markeres med smalle stikninger fra retsiden. Dette skulle understøtte kasseformen på tasken. Ud fra den ide, blev broderiet placeret.
Det viste sig dog at denne markering af taskens form ikke var en gangbar løsning, da det ville blive alt for tykt og klodset. Lukningen ville slet ikke komme til at virke.
Ideen med bunden ses tydeligt på billedet herunder.
Indvendigt i tasken er syet mit valgsprog som jo også er navnet på denne blog.
Båndet med teksten stammer fra bordpynten til vores sølvbryllup sidste år, hvor vores datter havde kreeret bordpynt med de fine bånd om servietterne.
En kortfattet syvejledning incl. klippemålene kan ses her.
Niecen inviterede til fødselsdag. Selvfølgelig blev hun spurgt hvad hun ønskede sig. Svaret var en rød pude, som skulle ligge i sækkestolen. Der måtte gerne være hjerter på.
Det blev til en pude i hjertefacon.
Inden i puden er en monteringspude. Jeg havde lige glemt, at monteringspuden helst skal være lidt større end selve puden for at det ser godt ud. Flæsen i kanten er for at gøre det mere “tøset”.
Fernisering.
Atter er sæsonafslutningen markeret med en flot fernisering på Bramming Bibliotek.
I år har der været undervist i filt, sy i traktorslange samt batik. Det er dog kun batikemnet jeg kan tage æren af. Batikemnet startede med at eleverne skulle farve et prøvestykke to gange med ny vikling hver gang. Dette prøvestykke skulle der arbejdes videre på. Det blev til tasker, forklæder, puder, bogomslag og en enkelt bamse. Derefter kunne eleverne vælge mellem at farve et tørklæde eller en T-shirt.
De øvrige arbejder fortjener også at blive vist frem.
Tekstilværkstedet er et fritidstilbud til elever i 4. – 6. kl.
Knud blev syet for ca. et år siden. Han opstod som følge af projekt Håndværk i nye dimensioner, Knuder&Knaster. Et projekt, hvor elever på alle niveauer lige fra børneskolen til læreruddannelsen arbejder under denne overskrift. Det hele munder ud i lokale udstillinger forskellige steder i landet. Udstillingerne finder sted mellem påske og sommerferien 2011.
Tanken med projektet og udstillingerne er at sætte focus på den mangfoldighed, der er indenfor håndarbejde og sløjd i skolen i dag, og hvordan disse fag bidrager til at udvikle eleverne til kompetente mennesker.
Her i sidste uge kom Arti til.
Begge figurer er lavet ved at en lang stofstrimmel er syet sammen og stoppet med pudefyld.
Derefter er der bundet et knob.
Til slut er figuren fremkommet ved at dekorere knobet.
Knud er et løbeknob. Arti er et selestik.
Knobene er bundet med udgangspunkt i bogen Knob og stik af Kaj Lund.
Artis øjne er hvid karteflor, der er nålefiltet på knobet og derefter er der syet knapper på. Munden er flere rækker kædesting. Knud har broderede øjne og påsyede knapper. Stoffet er i bege tilfælde gardinrester.
Knud fik sit navn af det udvalg, der planlægger projektet Knuder & Knaster.
Da jeg viste eleverne i 5. kl. begge figurer og fortalte, at et selestik i bogen (Knob og stik) også er benævnt et artilleristik, sagde en af eleverne straks, at så skulle den lille hedde Arti.